Això que va passar amb les càmeres de fotos, amb la seva cursa per més megapíxels, ara passa amb la música en ‘streaming’: Apple anuncia que el seu servei d’Apple Music començarà aquest juny, pel mateix preu, a donar la possibilitat d’escoltar les seves cançons en Hi-Fi, incloent-hi el Dolby Atmos i el so espacial 3D, amb unes característiques que només aquells que tinguin oïda de gos podran diferenciar, ja que la qualitat màxima passa a ser de 24 bits i 192kHz.
La maquinària de l’‘storytelling’ torna a posar-se en marxa i la xarxa treu fum entre aquells que es gratifiquen que Apple ’regali’ un servei d’aquestes característiques i els crítics que consideren que això només és un altre conill que treu el gegant de la ‘pometa’ de la seva galera de màrqueting, només amb l’objectiu de frenar la seva competència, principalment Spotify (que està a punt de treure al mercat un servei semblant), Tidal i, sobretot, Amazon Music.
“El regal d’Apple té alguns temes a comentar, com ara que gran part dels avantatges estan orientats només als usuaris dels seus auriculars d’alta gamma i que, en la línia del nostre últim article, el pes de cada cançó es multiplicarà, traslladant el problema al telèfon i la seva capacitat o, pitjor encara, a la nostra tarifa de dades”
El regal d’Apple té alguns temes a comentar, com ara que gran part dels avantatges estan orientats només als usuaris dels seus auriculars d’alta gamma i que, en la línia del nostre últim article, el pes de cada cançó es multiplicarà, traslladant el problema al telèfon i la seva capacitat o, pitjor encara, a la nostra tarifa de dades.
Però el tema de fons és el que MacWorld va titular sense cap mena d’eufemisme: "Ningú no necessita l’àudio hi-fi d’Apple" (https://www.macworld.com/article/346595/no-one-actually-needs-hi-res-apple-music-audio.html), on descriu amb dades a la mà com les empreses proveïdores de música en ‘streaming’, juntament amb Apple, estan enganyant, literalment, al públic amb promeses d’àudio "sense pèrdues" d’altíssima qualitat, quan la compressió actual arriba als límits mateixos de la percepció humana, jugant exclusivament amb el esbiaixo natural de qui compra uns auriculars de 400 euros o qui busca "sentir-se especial", sense entrar al fet que per escoltar i gaudir de la música en Hi-Fi no només cal un equipament idoni i un enregistrament determinat sinó també un ambient d’escolta pensat per poder desenvolupar al màxim aquestes prestacions. En resum: escoltar Maluma mentre camines per l’avinguda Meritxell no és Hi-Fi.
Voleu fer una prova si podríeu diferenciar so Hi-Fi? Entreu a http://abx.digitalfeed.net/spotify-hq.html i en pocs minuts segurament arribareu a la conclusió que no podeu discriminar música amb pèrdua i música sense pèrdua. Però no us preocupeu: és natural.
El que està clar és que cada cop és més difícil oferir alguna cosa realment innovadora al món dels telèfons mòbils i ara les tecnològiques necessiten potenciar i fidelitzar els seus perifèrics, com ara que li toca als auriculars, i a generar més consum de dades, que al cap I a la fi és el que ens té lligats a aquestes empreses.
Si apostem per una veritable relació cost-benefici, probablement haurem de passar d’aquesta nova batalla de focs d’artifici entre Big Techs, esperant millor a veure què podem oferir-nos quan el 5G ja sigui una realitat.